Kdo jste?
- Kdo jsem? - Jo.
U vchodu visí cedule „Louova hospoda“.
Já jsem Lou, hergot. A ty seš kdo?
Tyler Durden.
Kdo vám kurva řekl, že můžete chodit ke mně do skladu?
Dohodli jsem se s Irvinem.
Irvine je doma s přeraženou klíční kostí.
Jemu to tu nepatří. Patří to mně.
- Kolik prachů za to dostává? - Nedostává nic.
- Je to pro všechny zadarmo. - Není to fantastický?.
Vlastně ano.
Podívej, ty pitomej sráči!
- Okamžitě všichni vypadněte. - Hej!
Měl byste vstoupit do našeho klubu.
Slyšel jsi, co jsem právě řekl?
Vy i váš kolega.
Slyšíš mě?
Ne, špatně jsem vám rozuměl, Lou.
Pořád tomu nerozumím.
OK, OK, už to chápu.
Už to chápu. Do prdele, už zase nevím.
Zpátky! Všichni zpátky!
Všichni ustupte!
Ale Lou!
No tak, člověče! Nám se tu opravdu líbí.
- To je ono, Lou. Jen si ulev. - Drž hubu, kurva.
Jasně!
Tobě to připadá k smíchu?
Řeknu vám, ten pošuk není normální.
To je neuvěřitelný.
- Kdoví, co jsem kde chytil, Lou. - Proboha!
Kdoví, co jsem kde chytil!
Nechej nás tady, Lou! Prosím, Lou!
Tak si ten suterén nechte, kurva! Prokrista!
Dej mi na to slovo, Lou! Přísahej!
Na oči mý matky.
Díky, Lou.
Tobě taky, chlape.
Uvidíme se za týden.
Tento týden máte všichni domácí úkol.
Vyrazíte ven a začnete se rvát s naprosto neznámým člověkem.
Začnete bitku
a prohrajete v ní.
Vynikající volba, pane.
Hej! Dávej pozor, pitomče! No tak!
Není to tak snadné, jak to vypadá.
Ty parchante!
Většina lidí, normálních lidí, se za každou cenu snaží rvačce vyhnout.
Promiňte!
Postříkal jste mě hadicí. To není třeba...
Jayi! Zavolej 911!
Položte tu hadici.
Přestaňte! Přestaňte!
Promiňte.
Musíme si promluvit.
Takže.
Čím začneme?
Tvým neustálým absentérstvím?
Tvým nepřijatelným zevnějškem?
Brzy tě čeká pracovní hodnocení.
Jsem Jackův nedostatek překvapení.
- Cože? - Zahrajeme si na něco.
Ty jsi ministerstvo dopravy, ano?
Někdo ti oznámí, že tahle firma
montuje konzoly předních sedadel, které neprošly havarijními testy,
brzdové obložení, které selže po 1500 km,
a vstřikovače paliva, které vybuchují a upalují lidi zaživa.
Co potom?
Vyhrožuješ mi?
- Ne... - Do prdele, vypadni odtud. Máš padáka!
Mám lepší řešení. Budeš mě platit jako externího konzultanta.
Budu dostávat plat za to,
že nikdy nikomu nebudu vyprávět věci, které vím.
Ani nemusím chodit do kanceláře. Tuhle práci můžu dělat doma.
Kdo si myslíš, že jsi, hajzle jeden zatracenej?
- Bezpečnostní oddělení! - Jsem Jackova samolibá pomsta.
Co to sakra děláš?
To bolelo.
Proč jsi to udělal?
Proboha! Ne! Nech toho, prosím tě!
Co to děláš?
Ne, proboha! Prosím tě! Ne!
Z jakéhosi důvodu jsem si vzpomněl na svou první rvačku s Tylerem.
Ne!
Uvnitř všeho, co tenhle člověk vždy považoval za samozřejmé,
vyrůstalo něco hrůzného.
Podívej.
Dej mi ty prachy a už mě nikdy neuvidíš.
A pak, v tom nejlepším okamžiku...
Bohudíky! Prosím tě, už mě nemlať.
Telefon, počítač,
fax, plat za 52 týdnů a 48 kupónů na zlevněné letenky.
Měli jsme teď za sponzora velkou korporaci.
Mohli jsme tak s Tylerem chodit do Klubu rváčů každý večer.
Centrem Klubu rváčů teď byli jen ti dva muži, kteří se spolu rvali.
Jejich vůdce procházel davem, sám v temnotě.
Tyler se dostal do soudní pře s hotelem Pressman,
týkající se moče v polévce.
Jsem Jackův promarněný život.
Děkuju.
Tyler vymýšlel nové domácí úkoly.
Rozdával je v zalepených obálkách.
VYJETÝ MOTOROVÝ OLEJ MŮŽETE POUŽÍT JAKO HNOJIVO TRÁVNÍKU
- Víš, že v Delaware City je Klub rváčů? - Jo, slyšel jsem o tom.
Pak je jeden v Penns Grove.
Bob dokonce našel jeden v New Castle.
- Ten jsi založil ty? - Ne, myslel jsem, že ty.
Ne.
POLICIE ZABAVILA PRAK NA VÝKALY
NEMRAVNÝ ŮTOK NA UMĚLKYNI
ZTRACENÁ OPICE NALEZENA ZCELA OHOLENÁ
- Stůj. - Hej, co to má znamenat?
- Otoč se. - Co to má znamenat?
- Domácí úkol. - Jaký úkol?
Lidská oběť.
- To je pistole? Řekni mi, že ne. - Je to pistole.
- Co to děláš? - Sejdeme se vzadu.
- Nedělej srandičky! - Sejdeme se vzadu.
Po určité době
klesá u každého člověka pravděpodobnost přežití na nulu.
Co to děláš? No tak!
Ruce za záda. Dej mi peněženku.
Raymond K. Hessel. 1320 SE Banning, byt A.
- Malý přeplněný byt v suterénu? - Jak to víte?
Posraný byty v suterénu označují písmeny.
Raymonde! Zemřeš.
Ne!
To je tvoje máma a táta? Budou muset zavolat laskavého doktora.
Aby přinesl tvoje zubní záznamy. Víš proč?
- Protože ti z obličeje nic nezůstane. - Ale no tak!
Prošlý průkaz studenta večerní univerzity. Co jsi studoval, Raymonde?
- Nic moc. - Nic moc?
Byly čtvrtletní zkoušky těžké?
- Ptal jsem se, co jsi studoval! - Hlavně biologii.
- Proč? - Já nevím.
Čím jsi chtěl být, Raymonde K. Hessele?!
Otázka zněla, Raymonde, čím jsi chtěl být?
Odpověz mu, Raymonde, proboha!
- Veterinářem. Veterinářem. - Zvířata.
- Jo. Zvířata a tak. - A tak. Jo, už to chápu.
- Takže potřebuješ další vzdělání. - Až moc studia.
- Byl bys raději mrtev? - Ne, prosím...
Chtěl bys raději umřít tady, na kolenou, za prodejnou potravin?
Prosím vás, ne.
Nechám si tvůj řidičák.
Budu tě kontrolovat. Vím, kde bydlíš.
Jestli do šesti týdnů nezačneš studovat veterinu,
zemřeš.
A teď mazej domů.
Běž, Forreste, utíkej!
Je mi zle.
Představ si, jak je asi jemu.
Ale tohle nebylo vůbec k smíchu!
Co to mělo do prdele za význam?!
Zítřek bude nejkrásnějším dnem v životě Raymonda K. Hessela.
Snídaně mu bude chutnat mnohem líp, než kdy chutnalo jídlo tobě nebo mně.
To mu člověk musel nechat.
- Jdeme. - Měl plán.
A ten plán se začínal po tylerovsku vybarvovat.
Žádný strach. Žádné rozptylování.
Schopnost nevšímat si věcí, na kterých
málo záleží.
Nejste to, co děláte.
Nejste množství peněz, které máte v bance.
Nejste auto, kterým jezdíte.
Nejste obsah své peněženky.
Nejste vaše zasraný khaki kalhoty.
Jste rozezpívané a roztančené hovno tohohle světa.
Za moment odtud vypadnu.
Nemusíš chodit.
To je fuk.
Ne, vážně... To je v pohodě.
Ještě chodíš do těch skupin?
Jo.
Chloe je po smrti.
No jo, Chloe.
Kdy se to stalo?
Tobě na tom záleží?
Nevím. Dlouho jsem na to nemyslel.
No jo...
Konečně se jí jednou něco povedlo.
Poslyš...
Co ty z toho všeho vlastně máš?
Cože?
Myslím z toho všeho. Proč pořád...
Jsi pak spokojená?
Jo, někdy.
Já nevím. Já tomu nerozumím.
Proč se musí slabší tvor nalepit na někoho silnějšího?
Proč... Proč to takje?
Co z toho máš ty?
Ne... To vůbec není totéž.
Mezi námi je to naprosto jiné.
Námi?
Koho myslíš tím „námi“?
- Promiň. Slyšíš to? - Co?
- Ten rámus. Počkej. - Ne, moment!
Nepokoušej se měnit téma! Chci si o tom s tebou promluvit.
- Nebavili jste se o mně, že ne? - Ne.
- Cože? - Jakjsi mi dělal doktora. Co to s tebou bylo?
- O čem to mluvíš? - O ničem. O ničem.
- Já myslím, že ne. - Co po mně chceš?
- Podívej se na mě. - Ne. Co?
- Co je tohle?! - To nic není. Nestarej se.
Proboha. Kdo ti to udělal?
- Jeden člověk. - Chlap nebo ženská?
- Co je ti do toho? - Proč ti vadí, že se ptám?
- Nic ti po tom není. - Bojíš se mi to říct.
- Nebojím. Nech mě být. - Ne! Odpověz mi.
Nech mě být!
- Tenhle rozhovor... - Tenhle rozhovor...
- ..skončil. - ..skončil.
Tebe prostě nemůžu porazit, co?
Hej, tohle už začíná být trochu ohrané!
Co je... Co je tohle?
Co myslíš, že to je?
Hej, na co potřebujeme palandy?
Hej!
Příliš mladý.
Promiň.
Co to bylo?
Když je uchazeč moc mladý, tak mu řekni, že je moc mladý.
- Starý, moc starý. Tlustý, moc tlustý. - Uchazeč?
Když uchazeč vydrží tři dny bez jídla a střechy nad hlavou,
může vstoupit a začít s výcvikem.
S výcvikem na co?
Ty si myslíš, že to je nějaká hra?
Na výcvik jsi moc mladý, a šmytec.
Přestaň marnit náš čas. Do prdele, vypadni odtud.
Špatné zprávy, kamaráde.
Nic z toho nebude.
Promiň, jestli došlo k nedorozumění.
Svět se nezboří.
Prostě... běž pryč.
Běž.
Jsi na cizím pozemku a já budu muset zavolat policii.
Nedívej se na mě!
Do tohohle zasranýho baráku v životě nevkročíš!
Nikdy! A teď mi vypadni z verandy! Táhni mi verandy, hergot!
Dříve nebo později se každý z nás stal tím, čím nás chtěl Tyler mít.
Skočím si dovnitř pro lopatu.
- Máš dvě černé košile? - Ano, pane.
- Dvoje černé kalhoty? - Ano, pane.
- Jeden pár černých bot? Černé ponožky? - Ano, pane.
- Jednu černou bundu. - Ano, pane.
- 300 dolarů na vlastní pohřeb? - Ano, pane.
Dobře.
Jsi moc starej, tlusťochu.
A máš moc velký kozy. Táhni mi z verandy!
Bobe! Bobe!
Jak opice připravená k letu do vesmíru.
Vesmírná opice.
Připravená obětovat se pro větší dobro.
Ty jsi kurva moc starej, tlusťochu!
A ty... ty jsi kurva moc...
..blond!
Vypadněte odtud, oba!
A tak to pokračovalo.
Poslyšte, vy bídní červi.
Není na vás nic mimořádného.
Nejste krásné ani jedinečné sněhové vločky.
Rozkládáte se stejně, jako ostatní organická hmota.
Tyler si vybudoval armádu.
Jsme rozezpívané a roztančené hovno tohohle světa.
Všichni patříme na stejný kompost.
Proč si Tyler Durden budoval armádu?
K jakému účelu?
Pro jaké větší dobro?
V Tylera jsme věřili.
Když prohlásil: „Nejste to, co děláte,“
řekl jsem si: „Jasně!“
Hej, co má tohle znamenat?
Hej!
OK!
- Co se tady děje? - Oslavujeme.
- Co oslavujeme? - Běž dál.
- Hej. - Já to od vás vezmu.
Pořád ta báječná chuť Pepsi.
MIMOŘÁDNÉ ZPRAVODAJSTVÍ
Vyšetřovatelé už dorazili. Přijel i policejní komisař.
Mohl byste nám říct, co se tady podle vašeho názoru stalo?
Zřejmě se jedná o jeden z mnoha vandalských činů ve městě,
které mají určitou souvislost s tajnými boxerskými kluby.
Budeme koordinovat důkladné vyšetřování.
To byl policejní komisař Jacobs, který právě dorazil na místo
- silného požáru, který vypukl... - To je kus.
Přepínáme znovu do studia.
- Jo! - Jo!
- Do prdele! - Jo!
Co jste to sakra udělali?
Vyšetřovatelé z oddělení žhářství jsou již v objektu...
Pane, prvním pravidlem projektu Chaos je na nic se neptat.
Vítězství v boji proti zločinnosti
se nedostaví přes noc.
Vyžaduje si to obětavost, oddanost a především spolupráci.
Ulice jsou dnes bezpečnější. V centru existuje jistá naděje. Ale...
Jdu se vymočit.
Tohle jsou první krůčky na dlouhé cestě.
Proto jsme vytvořili projekt Naděje.
Bobe.
Projekt Naděje bude společným dílem
policie a představitelů místního obyvatelstva.
Bude to mohutná nová zbraň v boji proti zločinnosti.
- Omotejte mu to kolem pytlíku. - Kulky má studený jak led.
Zdravíčko. Teď odvoláš to svoje důkladné vyšetřování.
Veřejně prohlásíš, že neexistuje žádná tajná skupina.
Nebo ti tihle hoši uříznou kulky.
Jednu pošlou do New York Times a druhou do Los Angeles Times.
Podívej se.
Jdeš po lidech, na kterých závisíš.
Vaříme ti. Vyvážíme tvůj odpad. Spojujeme tvoje telefonáty.
Řídíme ti sanitky. Hlídáme tě, když spíš.
Neser se do nás.
Kontrola koulí!
Bobe, tudy.
Jdeme.
Jsem Jackův planoucí pocit zavržení.
Hej!
Jo!
Měl jsem chuť zastřelit každého pandu,
co nešoustá pro záchranu svého druhu.
Měl jsem chuť otevřít ventily na ropných tankerech
a zalít ropou francouzské pláže, které nikdy neuvidím.
Měl jsem chuť vdechovat kouř.
Haraší ti, ty cvoku?
Měl jsem chuť zničit něco krásného.
Odvezte ho sakra do špitálu.
Jo.
Nebojte se, pane Durdene. Je to z letištního parkoviště.
Až po vás, pane Durdene.
Až po vás.
RECYKLUJTE SVOJE ZVÍŘÁTKA
- Něco tě trápí, miláčku? - Ne.
Jo, proč jste mi nic neřekli o projektu Chaos?
Prvním pravidlem projektu Chaos je na nic se neptat.
Proč jsi mě do toho od začátku nezapojil?
Začátkem byl Klub rváčů. Ten teď opustil suterén a stal se z něho projekt Chaos.
Začali jsme Klub rváčů spolu, vzpomínáš? Je můj stejně jako tvůj.
- Jde tedy o tebe a o mně? - Jo. Nedělali jsme to snad společně?
Tohle už nepatří nám. Nejsme nic mimořádného.
Jdi do prdele. Měl jsi mi o tom říct.
Hej, Tylere!
- Sakra, Tylere! - Co chceš?!
Prohlášení o cílech projektu? Mám ti ho poslat e-mailem?
Ty sám si určíš úroveň své účasti!
Ano! Ale nejprve chci určité věci vědět!
- Prvním pravidlem projektu Chaos... - Držte hubu!
- Chci vědět, o co ti jde. - Vyser se na to, co víš!
Zapomeň na všecko, co podle tebe víš o životě, přátelství,
a především o sobě a o mně.
Co má tohle znamenat?
Co to děláš?
Co byste chtěli udělat před smrtí?
- Namalovat autoportrét. - Postavit dům.
- A ty? - Já nevím. Nic.
- Najeď do pravého pruhu. - Musíš to vědět!
Kdybys teď zemřel, jaký bys měl pocit ze svého života?
Já nevím! Nic moc. Tohle chceš slyšet?
- No tak! - To je málo.
Přestaň blbnout! Tylere!
Ježíši Kriste!
Sakra! Sakra! Do prdele!
Do prdele s Klubem rváčů. Do prdele s Marlou!
Je mi z těch tvých sraček na blití!
OK, člověče.
- Přestaň blbnout. Vem si volant! - Podívej se na sebe!
- Chyť ten volant! - Podívej se, jakej jsi chudáček!
- Cože? Cože? O čem to mluvíš? - Proč myslíš, že jsem ti zdemoloval byt?
Cože?
Dostat se až na dno není víkendová terapie. Ani nějakej seminář.
Přestaň se pokoušet mít všecko pod kontrolou a nechej to být!
Nechej to být!
Dobře. Fajn.
Fajn.
Nikdy jsem nezažil žádnou autonehodu.
Takový pocit asi měli všichni ti lidé,
které jsem pak zapsal jako statistické údaje do svých hlášení.
Zatraceně!
Právě jsme o chlup unikli životu!
Ve světě, který si představuji,
stopuješ losa v lesích Velkého kaňonu
kolem trosek Rockefellerova centra.
Máš na sobě oblečení z kůže, které ti vydrží až do konce života.
Šplháš se po silných úponcích kudzu, které obepínají Sears Tower.
A když se podíváš dolů, uvidíš drobné postavičky, které mlátí obilí
a pokládají kusy zvěřiny na prázdný pruh
nějaké opuštěné superdálnice.
Dej se do kupy, šampióne.
A potom...
Tylere?
..Tyler zmizel.
Spal jsem?
Opravdu jsem spal?
Nejseš žádná krásná a jedinečná sněhová vločka...
Z domu se stal živý organismus.
Zevnitř mokrý, protože se tu spousta lidí potila a dýchala.
Bylo tu tolik lidí v pohybu, že i dům se začal pohybovat.
Planeta Tyler.
Musel jsem se plížit podél zdí.
Byl jsem uvězněný v hodinovém stroji vesmírných opic.
Tady nesmíš kouřit! Víš přece, kolikje tady éteru!
Vařili a pracovali a spali ve skupinách.
Moment.
DEZINFORMACE PODRAZY
Máme to pod kontrolou, pane.
Kde je Tyler?
Pane, prvním pravidlem projektu Chaos je na nic se...
Správně... OK.
Jsem úplně sám.
Otec mě odvrhnul. Tyler mě odvrhnul.
Jsem Jackovo zlomené srdce.
Co bude v projektu Chaos následovat, to ví jen Tyler.
Druhým pravidlem je na nic se neptat.
Do prdele, táhněte pryč! Táhněte, do prdele!
Co je to za lidi?
Mýdlařská společnost z Papírové ulice.
Můžu dál?
Není tu.
Cože?
Tyler tu není.
Tyler odešel.
Tyler je pryč.
Sežeňte pomoc!
Mám tu dva lidi s průstřelem! Do prdele, udělejte místo!
Co se stalo? Co se stalo?
Plnili jsme úkol. Měli jsme zabít dvě mouchy jednou ranou.
Zničit umělecký dílo v podniku...
Operace Kávový hrom. Teď!
..a roztřískat koncesovanou kavárnu.
Všechno jsme si naplánovali, pane.
- Šlo to jak po másle, dokud... - Policie! Ani hnout!
- Co? - Zastřelili Boba.
- Dostal to do hlavy. - Zasraný poldové!
Bože!
- Ti hajzlové! - Vy debilové.
Vy tady pobíháte v lyžařských maskách a pokoušíte se vyhazovat něco do povětří?
To vás nenapadlo, že se tohle může stát?!
OK, rychle! Musíme se zbavit důkazů. Musíme se zbavit tý mrtvoly!
- Zakopejte ho. - Cože?
Odneste ho do zahrady a zahrabte ho tam.
- No tak, lidi, jdeme na to! - Do prdele, dejte ruce pryč!
Nechejte ho! O čem to mluvíte?
Tohle není důkaz, sakra. Tohle je člověk.
Je to můj kamarád a nikdo ho nebude zahrabávat v zahradě!
Zabili ho při plnění úkolu projektu Chaos, pane.
- Tohle je Bob. - Pane, v...
V projektu Chaos nemáme jména.
Tak teď mě poslouchejte.
Tohle je člověk, který má jméno, jmenuje se Robert Paulsen, jasný?.
- Robert Paulsen. - Je to člověk,
který je teď kvůli nám mrtvý. Rozumíte mi?
Já rozumím.
Po smrti příslušník projektu Chaos
jméno má.
On se jmenuje Robert Paulsen.
Jmenuje se Robert Paulsen.
Jmenuje se... Robert Paulsen.
Jmenuje se Robert Paulsen.
No tak, chlapi. Prosím vás, nechte toho.
Jmenuje se Robert Paulsen.
Držte hubu! Tohle je konec!
Do prdele, vypadněte odsud.
- Tylere? - Ne, tady detektiv Stern.
Musím s vámi mluvit...
Projel jsem všechna města na útržcích Tylerových letenek, od baru k baru.
Nevím proč, ale stačilo podívat se do 50 různých barů a bylo mi to jasné.
Hledám Tylera Durdena. Je to velice důležité.
Rád bych vám pomohl,
pane.
V každém městě, do kterého jsem přijel,
hned jak jsem vystoupil z letadla,
věděl jsem, jestli je blízko Klub rváčů.
Hej! Hej!
Taxi!
Podívejte se mi na obličej. Jsem taky člen.
Chci jen vědět, jestli jste viděl Tylera.
Nejsem ověřen sdělovat takové informace,
i kdybych v této situaci uvedené informace měl... bych toho nebyl schopen.
- Jsi idiot. - Musím vás požádat, abyste odešel.
Tyler nelenil... a zakládal pobočky po celé zemi.
Spal jsem? Opravdu jsem spal?
Je Tyler moje noční můra, nebo jsem já noční můra Tylerova?
- Slyšeli jsme různé historky. - Jaké historky?
- Nikdo neví, jak vypadá. - Každé tři roky má plastickou operaci.
To je ta největší pitomost, jakou jsem kdy slyšel.
- Je to pravda o Klubu rváčů v Miami? - Buduje si pan Durden armádu?
Žil jsem ve stavu trvalého déja vu.
Všude, kam jsem přišel,
jsem měl pocit, že už jsem tam byl.
Jako bych sledoval neviditelného člověka.
Pach zaschlé krve,
otisky špinavých bosých nohou kroužících kolem sebe.
Aróma starého potu, jak z pečených kuřat.
Dotek podlahy dosud teplé od včerejší rvačky.
Vždycky jsem byl o pouhý krok za Tylerem.
Jmenuje se Robert Paulsen...
Vítáme vás zpátky, pane.
Jak jste se měl?
Vy mě znáte?
To má být zkouška, pane?
Ne. To není žádná zkouška.
Byl jste tu minulý čtvrtek.
Čtvrtek?
Stál jste na stejném místě a ptal jste se, jesti máme dobré zabezpečení.
Tady neproklouzne ani myš, pane.
Kdo podle vás jsem?
Opravdu to není žádná zkouška?
Ne, není to zkouška.
Jste pan Durden.
Vy jste mi přece dal tohle.
Vraťte prosím sedadla do vzpřímené polohy.
- Jo? - Marlo, to jsem já.
- Dělali jsme to spolu někdy? - Dělali co?
Spali jsme spolu?
Co je to za pitomou otázku?
Je pitomá, protože odpověď zní ano, nebo protože zní ne?
- Snažíš se mě na něco nachytat? - Ne. Musím jenom vědět...
Ptáš se mě, jestli si myslím, že jsme spolu jenom spali nebo jestli jsme se milovali?
- My jsme se milovali? - Ty tomu říkáš takhle?
Odpověz mi na otázku! Milovali nebo nemilovali?!
Ošoustáš mě, pak mě ignoruješ. Miluješ mě, pak mě nenávidíš.
Seš citlivej, a pak se změníš v naprostýho hajzla.
Vystihuje to náš vztah, Tylere?
Právě jsme ztratili tlak v kabině.
Co jsi to právě řekla?
- Co je to s tebou? - Řekni mi, jak se jmenuju!
Tyler Durden! Ty zasranej pošuku! Co se děje?
- Jedu k tobě! - Počkej, nejsem doma!
- Porušil jsi slib. - Proboha, Tylere.
- Mluvil si s ní o mně. - Co se to sakra děje?
Žádal jsem tě o jedno. O jednu prostou věc.
Proč si lidi myslí, že já jsem ty?
Odpověz mi!
Sedni si.
Odpověz mi. Proč si lidi myslí, že já jsem ty?
Já myslím, že to víš.
- Ne, nevím. - Ale víš.
Proč by si nás měl někdo plést?
Já nevím.
- Už to chápeš. - Ne.
- Neser se do nás! - Řekni to.
Protože...
Řekni to!
Protože jsme jedna a tatáž osoba.
Správně.
Jste rozezpívané a roztančené hovno.
- Já tomu nerozumím. - Chtěl jsi změnit způsob života.
Sám bys to nedokázal.
Všechno, čím jsi kdy chtěl být,
to jsem já.
Vypadám tak, jak jsi chtěl vypadat, šoustám tak, jak jsi chtěl šoustat.
Jsem mazanej, schopnej, a co je hlavní,
mám svobodu ve všech ohledech, v kterých ji ty nemáš.
Ale ne.
- Tyler tu není. Tyler odešel. - Cože?
To není možné. To je šílenství.
Lidi to dělají denodenně.
Povídají si sami se sebou. Vidí se takoví, jací by chtěli být.
Ale nemají odvahu jako ty, pustit se do toho.
Ještě s tím pořádt zápasíš, takže občas jsi to pořád ty.
- Někdy si to musíme zopakovat. - Jindy si namlouváš, že se díváš na mě.
Jestli jste dnes v Klubu rváčů poprvé, tak se musíte porvat.
Krok za krokem dovoluješ, aby se z tebe stával...
Tyler Durden.
Nejste to, co děláte, nebo množství peněz, které máte v bance!
- Ne. Ty máš dům. - Pronajatý na tvé jméno.
- Máš přece zaměstnání, svůj život. - Pracuješ v noci, protože nemůžeš spát.
Nebo jsi vzhůru a vyrábíš mýdlo.
- Ty šoustáš Marlu, Tylere. - Prakticky jsi to ty. Ale jí je to jedno.
Proboha.
Teď chápeš naše dilema.
Moc toho ví.
Myslím, že si musíme promluvit o tom, jak to může ohrozit naše cíle.
Cože... Co to říkáš?
To je blbost. Je to pitomost a já to nehodlám poslouchat!
- Jsi blázen! - Ne. Ty jsi blázen.
Na tyhle nesmysly prostě nemáme čas.
Říká se tomu přeměna.
Film běží dál
a nikdo v publiku si ničeho nevšiml.
- Pane! Už odcházíte? - Jo. Připište mi to na kartu.
Můžete mi podepsat seznam telefonátů?
- Kdy byly tyhle hovory? - Dnes mezi 2.00 a 3.30 ráno.
Chodíval jsem každou noc spát dřív? Vstával jsem později?
Byl jsem stále delší dobu Tylerem?
Je tu někdo?
A znovu ten pocit déja vu.
Když máš dost mýdla, můžeš vyhodit do vzduchu cokoliv.
Proboha.
- 1888. - Kdo je to?
Franklinova ulice 1888. Údržba. Haló?
Haló?
Franklinova ulice 1888?
Ano. Co pro vás můžu udělat?
- Haló? - Jo, jo.
Musím hned mluvit s vaším vedoucím.
- U telefonu. - OK, tak poslouchejte.
Ve vaší budově se má odehrát něco strašného.
Máme to pod kontrolou, pane.
- Promiňte? - Žádné obavy, pane. Všechno podle plánu.
2160.
Marlo! Marlo! Hej, počkej!
Počkej! Musím s tebou mluvit! Marlo!
Ty tvoji plešatý cvoci mě majzli zasraným koštětem! Málem mi přerazili ruku!
Pálili si konečky prstů louhem.
Musíš mi vážně věřit, poslouchej mě.
- Teď přijde lavina pitomostí. - Věř mi trošku víc.
Nechci slyšet nic, co mi tu chceš vykládat.
Máš úplné právo být...
Já si dám jen kávu, děkuji.
Pane, pro vás je všechno zdarma, pane.
Proč je to zadarmo?
- Neptej se. - To je fuk.
Já si dám škeblovou polévku, smažené kuře a pečenou bramboru a čokoládový koláč.
Čisté jídlo, prosím.
V tom případě bych vám nedoporučoval škeblovou polévku.
Bez škeblové polévky. Děkuji vám.
Máš na to zhruba 30 vteřin.
Choval jsem se velmi podivně, že?
- Možná se zdá, že mám dvě tváře... - Dvě tváře?
- Seš doktor Jekyll a pan Hajzl. - Jo. Ale uvědomil jsem si něco důležitého.
- Co? - Charakter našeho vztahu mi nebyl jasný
z důvodů, do kterých se nechci pouštět.
- Vím, že jsem se k tobě nechoval dobře. - To je fuk.
Ne, ne. Patnáct vteřin, prosím!
Patnáct vteřin, a nechej mě mluvit.
Pokouším se ti říct, že mě to mrzí.
Uvědomil jsem si, že tě mám opravdu rád, Marlo.
Vážně?
Opravdu.
Záleží mi na tobě a nechci, aby se ti kvůli mě stalo cokoliv zlého.
Marlo, tvůj životje v nebezpečí.
Cože?
Musíš na čas odjet z města. Nejezdi do žádného většího města.
- Běž prostě tábořit... - Ty seš šílenec.
- Ne. Dostal jsem tě do něčeho strašného. - Ne. Drž hubu!
- Nejsi v bezpečí. - Mlč!
- Poslyš, Tylere, já jsem se snažila. - Já vím.
Spousta věcí se mi na tobě líbí. Seš chytrej a zábavnej.
Seš fantastickej v posteli.
Ale...
seš nesnesitelnej.
Máš velice vážný citový problémy.
Hluboko zakořeněný problémy, a měl bys požádat o pomoc odborníka.
- Já vím a je mi to moc líto. - Tobě je to líto, mně taky. Každýmu.
Já už takhle dál nemůžu.
Nemůžu.
A nechci.
Odcházím.
Nemůžeš odejít, Marlo! Nejsi v bezpečí!
- Marlo, ty to nechápeš! - Nech mě bejt!
- Marlo, snažím se tě ochránit! - Pusť mě!
- Už tě nechci nikdy ani vidět! - Klidně...
Počkej tady!
Počkejte tu! Nechte toho!
Vezmi si ty peníze a nasedni do autobusu.
Slibuju, že už tě nikdy nebudu obtěžovat.
Přestaňte!
Prosím tě, nasedni do toho autobusu. Prosím tě, nasedni.
Proč to děláš?
Myslí si, že jsi pro ně hrozba. Teď ti to nemůžu vysvětlit, ale věř mi!
- Nevím, kam jedeš, takže jsi v bezpečí. - Tohle si nechám, jako daň z pitomce.
- Fajn. Pamatuj, drž se mimo velká města. - Tylere.
Ty seš to nejhorší, co mě v životě potkalo.
Dobrý den. Chci, abyste mě zatkli.
Jsem vůdce teroristické organizace
zodpovědné za četné akty vandalismu a útoků po celém městě.
V metropolitní oblasti jsme měli pár set členů.
Naše pobočky už vznikly v dalších pěti nebo šesti velkých městech.
Je to pevně skloubená organizace
s mnoha buňkami, které mohou operovat nezávisle na ústředním vedení.
Běžte do toho domu, ano? Papírová ulice 1537.
Tam je naše ústředí.
Vzadu na zahradě najdete
pohřbeného Roberta Paulsena.
V suterénu najdete několik van,
které se nedávno používaly k výrobě velkého množství nitroglycerinu.
Domnívám se, že mají v plánu vyhodit
do vzduchu vedení společností, které vydávají úvěrové karty,
a budovu TRW.
Proč právě tyhle budovy? A proč společnosti vydávající úvěrové karty?
Když vymažete záznamy o dluzích, všichni se vrátíme k nule.
Vyvoláte naprostý chaos.
Nechte ho mluvit. Já si musím zavolat.
Vážně obdivuju to, co děláte.
Cože?
To dokáže nařídit jen odvážný člověk.
Jste génius, pane.
Řekl jste, že kdyby někdo chtěl projekt Chaos narušit, třeba i vy sám,
musíme mu uříznout kulky.
- Nebraňte se. - Je to přesvědčivé gesto, pane Durdene.
- Poslouží to jako příklad. - Děláte obrovskou chybu!
- Řekl jste, že tohle řeknete. - Já nejsem Tyler Durden!
- Řekl jste, že i tohle řeknete. - Dobře. Jsem Tyler Durden.
Poslyšte. Dávám vám přímý rozkaz.
- Tuhle akci teď rušíme. - Řekl jste, že tohle určitě řeknete.
Do prdele, pomátli jste se? Jste přece policisti!
Měří někdo čas?
Zavřete klapačku.
Kurva!
Některé z těch informací souhlasí.
- Jedeme do toho domu na Papírové ulici. - Hned tam budeme.
Hej, počkejte!
- Mám ho. - Pane, my to musíme udělat.
- Přestaňte se bránit! - Kde je ta gumička?
Nechte mě! Položte tu zasranou kudlu!
Zpátky! A lehnout na podlahu tváří k zemi!
Lehněte si na podlahu!
První člověk, který vystrčí nos z těchhle dveří,
dostane olověný salát! Rozumíte?
Nechejte mě! Nechejte mě!
Běžel jsem.
Běžel jsem, až mě svaly pálily a tepny mi pumpovaly akumulátorovou kyselinu.
Pak jsem běžel dál.
FRANKLINOVA ULICE
Co tady sakra děláš?
Pobíháš tu jen v trenýrkách! Vypadáš jak blázen!
Ne. Vím, co chystáš. Vím, co se tady děje.
Tak pojď. Našel jsem tu místo s krásnou vyhlídkou. Jak v televizi na objednávku.
GARÁŽOVÉ VÝTAHY
- Proboha. - Co to děláš?
- Chci to zastavit. - Proč?
- Největší věc, jakou jsi kdy vykonal. - Nemůžu to dovolit.
V dalších deseti budovách je dalších deset bomb.
Od kdy projekt Chaos znamená vraždu?
Ty budovy jsou prázdné.
Nikoho nezabíjíme. Dáváme jim svobodu!
Bob je mrtvý. Střelili ho do hlavy.
Když se kácí les, létají třísky.
Ne. Já tě poslouchat nebudu. Vlastně tu ani nejsi.
To bych nedělal. Tedy pokud nevíš, kam který drát vede.
Když to víš ty, tak to vím i já.
Nebo možná vím, že bys to věděl, a proto celý den myslím na ty špatné.
Myslíš?
Bože, ne. Ten zelený ne.
Jenom ne ten zelený.
Říkal jsem ti, abys to nedělal!
Do prdele!
Tylere, jdi od té dodávky.
Tylere, myslím to vážně! Jdi od té dodávky!
Zatraceně!
Dobře.
Teď střílíš z pistole na svého imaginárního přítele
v blízkosti 1500 litrů nitroglycerinu!
Přestaň, Tylere!
No tak!
Neutíkej!
Cože?!
Tři minuty.
Tak je to tady.
Počátek.
Povrchový nulový bod.
Myslím, že zhruba tady jsme začali.
Máš pro tuhle příležitost proslov?
Cože?
Pořád mě nic nenapadá.
Retro humor.
Začíná to být vzrušující.
Dvě a půl.
Mysli na všechno, čeho jsme dosáhli.
Z těchhle oken budeme sledovat zhroucení finančních dějin.
O jeden krok blíž ekonomické rovnováze.
Proč je tady?
Aby se určité věci dořešily.
Pusť mě, ty plešatej hajzle!
- Prosím tě, nedělej to. - To nedělám já.
- To děláme my. My to přece chceme. - Ne.
- Já to nechci. - Správně. Ale ty už jsi ztratil smysl.
- Na tebe musíme zapomenout. - Jsi hlas v mé hlavě.
Ty jsi hlas v mé hlavě!
- Proč se tě nemůžu zbavit? - Protože mě potřebuješ.
Ne. Nepotřebuju. Teď už tě opravdu nepotřebuju.
Ty jsi stvořil mě. Já jsem nestvořil alter ego zkrachovance, aby mi bylo na světě líp.
- Vezmi na sebe nějakou odpovědnost. - Beru. Jsem za tohle vše odpovědný...
..a uznávám to.
Proto tě prosím, abys to odvolal.
Nechal jsem nás někdy ve štychu?
Jak daleko jsi to díky mně dotáhl?!
Dostanu nás z toho všeho.
Jako vždycky tě přenesu i přes tvůj odpor a protesty,
a nakonec mi poděkuješ.
Tylere. Tylere.
Jsem ti vděčný za všechno, co jsi pro mě kdy udělal.
Ale tohle je příliš. Tohle nechci.
A co chceš? Chceš zpátky svou zasranou práci? Zasranej byt s televizní komedií?
Do prdele! To neudělám.
- Tohle se nesmí stát. - Už se to stalo, tak drž hubu!
60 vteřin do exploze.
Ne.
Já na to přijdu. Tohle není skutečnost.
Ty nejsi skutečný, ta pistole... Tu pistoli ani nedržíš ve své ruce.
Já ji držím v ruce.
Skvěle. Nic se tím nemění.
Proč si zvedáš pistoli k hlavě?
Ne sobě, Tylere.
Nám.
Zajímavé.
Co tím chceš dokázat, chlapečku z lkey?
Hej. Jsem tu jenom já a ty.
Kamarádi?
Tylere,
dobře mě poslouchej.
OK.
Prohlédl jsem.
Co je to za zápach?
- Kde jsou všichni? - Ale ne. Co se tu děje?
Pane Durdene!
Proboha!
Jste... Jste v pořádku, pane?
- Ano, všechno v pořádku. - Vypadáte hrozně, pane. Co se stalo?
- Nic, nic to není. - Ne, ne, ne, pane. On má pravdu.
- Vypadáte hrozně. Potřebujete doktora. - Já jsem v pořádku.
Podívejte, já jsem v pořádku... Všecko je v pořádku.
Nechte toho!
- Pustte ji. - Prokristapána!
Ty!
Ahoj, Marlo.
- Nechte ji tu se mnou. Sejdeme se dole. - Určitě?
Ano, určitě.
Ty hajzle! Jakou hru to se mnou sakra hraješ?!
Posadíš mě na... Proboha, tvůj obličej!
Jo, já vím.
Co se stalo?
- Neptej se. - To je střelná rána.
- Ano, je to střelná rána. - Proboha.
- Nechce se mi věřit, že stojí na nohou. - Je to holt tvrdej parchant.
Kdo to udělal?
Vlastně já sám.
Najdi nějakou gázu.
Ty ses sám postřelil?
Ano, ale už je to dobrý. Marlo, podívej se na mě.
Opravdu jsem v pohodě.
Věř mi. Všechno bude v pořádku.
Potkala jsi mě ve velice zvláštním období mého života.
RIPPED BY MARWELL UPRAVILA BAST